číslo 36/2001 |
|
Rozhlasová publicistika |
|
FONOGRAM
Se stavem gramofonového průmyslu v carském
Rusku jsme se seznámili minulý týden - dnes se zaměříme na výrobu gramodesek v
SSSR. Některé snímky populární hudby, které zde vznikly ve třicátých letech,
uslyší posluchači ČRo 2 - Praha ve zvukové podobě Fonogramu 4. září ve 21.04.
Šelakové gramofonové desky v SSSR
Seriózní informace o stavu gramofonového průmyslu ve dvacátých a třicátých letech u našeho až donedávna největšího východního souseda jsou nečetné - pomineme-li ovšem řadu tendenčních materiálů, které na toto téma v minulosti publikovalo několik autorů.
Gramodesky značky Mustrust byly - nejspíš ve značně omezeném množství - v této době dovážené i do Československa. Tehdejší český Svaz průmyslu a obchodu gramofony stanovil v roce 1931 cenu gramodesek této značky (o průměru 25 cm) na 27 Kč. Zařadil je tedy cenově doprostřed mezi gramodesky nejdražších značek Odeon či HMV (ty stály 30 Kč) a běžných značek Esta či Ultraphon pro něž byla stanovena cena 25 Kč. Čeští sběratelé dnes na gramodeskách značky Mustrust nacházejí především snímky ruských operních pěvců z doby před i po revoluci, nahrávky tklivých cikánských romancí za doprovodu kytary a někdy i odvážné, avšak neumělé pokusy dobových sovětských orchestrů o interpretaci jazzových skladeb. Prvním a neznámějším byl moskevský jazzový soubor A. N. Cfasmana, který tento pianista a skladatel založil již v roce 1926 ve svých 20 letech. Od roku 1933 do roku 1944 řídil produkci všech sovětských továren na výrobu gramodesek státní orgán Gramplasttrest. Ve třicátých letech zahájily provoz i další moskevské a leningradské lisovny. Továrna v Aprelevce - tedy původně Metropol, později Zavod pamjati godu 1905 a od roku 1933 pak Aprelevskij zavod - byl v roce 1936 přejmenován na Moskevskij zavod. Počátkem třicátých let zahájila výrobu gramodesek Fabrika gramoplastinok v Leningradě, v roce 1935 pak vznikla další lisovna Noginskyj zavod v Gluchově u Moskvy. Tato továrna byla po vypuknutí druhé světové války evakuována do Taškentu, kde pak po roce 1945 začala produkovat gramodesky s etiketou Taškentskij zavod. Etikety sovětských gramodesek v těchto letech měly převážně rudou barvu a neatraktivní grafickou úpravu a nesměla na nich chybět pěticípá hvězda. I původně velice malebné krabičky na gramojehly z předrevolučních časů zešedly - byly potištěny nekvalitním dvoubarevným sítotiskem, případně se jehly balily jen do papírových sáčků nevalné kvality.
Od roku 1964, kdy v SSSR definitivně skončila výroba šelakových
gramodesek na 78 otáček za minutu, přešla veškerá tamější produkce gramodesek na
etiketu Melodija. GABRIEL GÖSSEL Příště: Zakladatel Melody Makers František Cink |